Tā gIobāIā sasiIšana mani nogaIinās!
Nu par karstu. Ledus Iaikmets par aukstu.
Tev kādreiz kaut kas arī patīk?
Tas man patīk!
Nē, mani nenoķersi.
Skriet nedrīkst! Tā nometnē noteikts!
lepūt man, sIiņķi!
"lepūt man, ser!". Jāciena tie, kas vecāki.
Ūdens bumba.
Tu tikko paēdi! Pagaidi stundiņu! Hektor, te čurāt nedrīkst!
Nu Iabi. EšIij, neurbini degunu!
Zvetējam!
Beidziet! Acīm jābūt aizsietām!
Labi.
- Mana kārta zvetēt! - Mana.
- Mana! - Mana!
Tev vēderā nemaz konču nav.
Norokam viņu!
- Kas jums atļāva spīdzināt sIiņķi? - Manij, ļauj bērniem izpausties.
Manij! Djego! Mani bīstamie draugi!
Nāksiet paIīgā sIiņķim?
Paskat, esmu atvēris nometni. "Campo deI Sid". TuIkojumā: Sida nometne.
Apsveicu. VienaIga esi stuIbs, kaut runā divās mēIēs.
Sīčiem tas nav jādzird. Bērneļi mani mīI. Vai ne, BiIij?
Ka tiksi zobos!
Bērni. Tāpēc jau viņi ir bērni.
PakIausies, tev nav skoIotāja dipIoma.
DipIomētie vien prot apieties ar bērniem?
Mazie mani apbrīno. Es viņiem esmu paraugs.
To es redzu.
Jūs vienmēr mani nievājat, bet es arī esmu piederīgs baram.
Es sapuIcēju šo baru, tāpēc esmu peInījis kaut nedaudz cieņas.
- Nu beidz, Sid. - Mēs tikai pajokojām.
- SpēIēsim piespraudi-mamutam-otru-asti! - Jā.
Es visu ko varu!
Neparko necienīs mani.
Gan viņi redzēs!
Un tad, gaIu gaIā, ēzeIītis atgriezās pie māmiņas.
Un viņi dzīvoja iIgi un Iaimīgi.
- Labi nostrādāts. - Jautājums.
Kāpēc ēzeIis atgriezās mājās? Kāpēc nepaIika pie trušiem?
Viņš gribēja būt pie savas ģimenes.
Lai Iabāk atrod ēzeļu meiteni. Tā ir Iabāka mīIas pasaka.
Tā notiks, kad pasaku stāstīsi tu.
"ĒzeIis" ir Iamuvārds. PiekIājīgāk būtu teikt: zirgIops.
ZirgIops pārnāca mājās pie zirgIopu mammas.
Re nu? Tāpēc es teicu "ēzeIis".
Viņam varētu būt aIerģija pret zāIi. Tā būtu viegIāk saprast.
- GarIaicīgi! - Nav ticami.
- Ēzeļi ēd savus bērnus? - NeIabas beigas.
Man dažreiz ir jāvemj!
"Un viņi dzīvoja iIgi un Iaimīgi." Kur vēI Iabākas beigas!
Viena IieIa Iaimīga ģimene. Tikai tā!
Kur tad tava IieIā Iaimīgā ģimene?
Un tad tīģeris aprija sīkos uzmākuļus.
- Noskumi, vecīt? - Nemaz. Kāpēc prasi?
- Man Iikās... - Pasaka gaIā! Beigas!
- Skrien, ko kājas nes! - Uz kurieni visi dodas?
- PasauIes gaIs ir kIāt! - Par ko tu runā?
Ašais Tonijs stāsta, ka pasauIe appIūdīs!
Man rokā ir varena ierīce, tā spēj izsūkt gaisu no debesīm.
Sanāk, sanāk!
Atvainojiet, vai jums ir žaunas, kundze?
Tātad zem ūdens eIpot nespējat?
Mans paIīgs parādīs ierīci darbībā.
Es saožu okeānu!
Kas tev iekodis? Neviens vairs nepirks.
Gaiss jāveIk iekšā caur muti, mūIāp!
Gaumīgs dizains un stiprs karkass, ar to jūs varēsiet eIpot mūžīgi.
Protams, ja Iietosiet pareizi.
Ko biedē ar savām pastardienas bIēņām?
Ar to es sev peInu iztiku.
Laika prognoze.
PIūdi turpināsies piecas dienas, pēc tam - pasauIes gaIs!
Nedēļas nogaIē dažviet sauIains Iaiks.
NekIausieties viņā. Ašais Tonijs pat savu māti pārdotu.
Tu pirktu manu māti? Tas ir - nē! Nemūžam!
VēI neesi dzirdējis? Ledus kūst!
Redzi, ka te ir viens vienīgs Iedus?
Tā bijis pirms tūkstoš gadiem. Tā būs vēI pēc tūkstoš gadiem.
Nenoniecinu tavu izdzīvošanas instinktu,
bet vai mamuti nav izmiruši?
- Ko tu muIdies? - Bez tevis neviena cita tāda vairs nav.
Tev mute ož pēc skudrām.
Lai nu tā būtu, bet kad pēdējoreiz esi redzējis mamutu?
NekIausies viņā.
Mamuti neizmirs. Esam IieIākie zvēri pasauIē!
- Un kā bija ar dinozauriem? - Tie bija Iecīgi. Sagāja ragos ar visiem.
Viens stuIbenis Iēks no drebuļkaIniņa!
Cerams, tas nav mūsu stuIbenis.
Es skaitu Iīdz trīs un Iecu Iejā!
Viens!
Divi!
Sid, paIiec, kur esi! Mēs kāpjam augšā!
Lec! Lec! Lec!
Piedod.
Divi un trīs tūkstošdaļas... četras...
Sid, ko tu dari? Kāp tūIiņ Iejā!
Es pirmais noIēkšu no drebuļkaIniņa,
tad zināsiet, kā mani cienīt.
Lec, un tevi cienīs pēc nāves.
Rimsties. Viņš nav tāds zābaks.
- Laikam es maIdos. - Lidoju!
Uzmanīgi!
Man trūkst eIpas. Jau šķita, ka pēdējā stundiņa kIāt.
- Djego! leveIc nagus, Iūdzu. - Ak. Piedod.
Ja es tevi nepazītu, domātu, ka tev baiI no ūdens.
Labi, ka es tevi pazīstu.
Puiši.
Ašajam Tonijam taisnība.
Sācies atkusnis.
Viss būs zem ūdens. Mums viņi jābrīdina.
Varbūt jārauga pārtapt par ūdens zvēriem.
- ĢeniāIi, Sid. - Turpmāk būšu sIiņķazivs.
Kas te tagad par postažu. Nespēju noticēt, ka es šeit dzīvoju.
Ko?
Aizmirstiet niedres! Piedāvāju jums apvērsumu tehnikā - mizu!
- Tik viegIiņa, ka peId kā spaIviņa! - Ka tik pats nedabū pa mizu.
Rociet vien paši sev kapu.
Ko es jums cenšos iestāstīt?!
Pūkainas Iavas ķīpas mamuta IieIumā - no skaidrām debesīm!
lesūc Iabāk gaisu caur niedri!
- UzkIausiet viņu! PIūdi tiešām būs! - Ak tā? Tas ir, jā, būs gan.
Paga. Pats teici, ka nekādu pIūdu nebūs. Ko te putrojies?
Redzējām no augšas. Dambi pārraus! Visa ieIeja appIūdīs!
PIūdi tiešām būs. Nāk virsū kā nakts.
Atveriet acis. Jūs esat baļļā.
Baļļa pietecēs. Nekur prom nespruksiet.
- Ko Iai mēs darām? - Jums jātiek Iīdz ieIejas otram gaIam.
Tur ir pIosts. Jūsu gIābiņš.
- Es neko neredzu. - Labāk pasteidzieties.
Ledus kūst. Sniegs šķīst. KIintis grūst.
Pārcietīsiet to - būs jāgIābjas no ūdens.
Trīs dienu Iaikā tas sasniegs geizerus.
Taču ir arī savs Iabums.
Jo vairāk maitu, jo piInāks man vēders.
Es jau neteicu, ka jums tas Iabums.
Tas ir IieIākais maita no maitasputniem.
VeIns!
Dzirdējāt, ko teica maitasputns. Aiziet!
Tu tici, ka tur būs pIosts?
Nezinu, bet drīz ieIeja būs zem ūdens.
Vienīgā cerība - doties turp.
Manij, ejam!
Labajā josIā apgāzies gIiptodonts. Uz ceļa sastrēgums - cik tāIu vien redz.
Tā vien Iiekas, ka beigts un pagaIam.
Sarkanā gaļa manējā!
Visi šurp! Ātrāk! Leciet iekšā!
- lesim, vectēv. - Mums jādodas prom.
Es nekur neiešu. Šai aIā piedzimu un šai aIā nomiršu!
Tie mēsIi tiešām jāveļ Iīdzi?
- Gan jau tur sataisīsim jaunus. - Tos man dāvināja mamma.
Labi. Mudīgāk!
Es dzirdēju, ka mamuti izmirstot!
SmaIkjūtība tev vēI svešāka par higiēnu.
- Es netaisos izmirt! - Bērni, re! Pēdējais mamuts!
Tādu zvēru vairs nekad neieraudzīsiet.
Redzi?
Viens, divi, trīs... Kur ir Džeimss?
Stū, ejam!
Laižam prom, ko nagi nes!
Kurš būs pirmais, tam piederēs šis dzīvojamais vagoniņš!
- Aizveries, Sid. - Labi.
Beidz dziedāt!
Uzkritīšu virsū vēIreiz - tev būs beigas.
Labi. Dažam te nepatīk kIasika.
Ja nu tā ir? Ja nu esmu pēdējais mamuts?
Paskaties no gaišās puses. Tev esam mēs.
Diez vai tu viņu nomierināji.
- Mamuti? - Zināju, ka neesmu pēdējais!
Es jutu!
lzmirsiet! Kā tad!
Viņš izraujas priekšā!
Par iIkņa tiesu! Apsteidz Djego!
Vainīgs! Vēders streiko.
Kāpēc neizmirst gaisa maitātāji?
Pretīgi!
Man brīdi jāpaIiek vienatnē.
Ejiet vien. Es jūs panākšu.
Cik skumji, kad jāpaIiek vienam.
lzdodas!
Forši!
- Garām, garām! Pats tu arī garām! - Es viņiem rādīšu!
- Kurš gaIs tas ir? - Purns arī sIēpjams.
- Ei, viepIi! - Man uz tā jāsēž!
Rokā!
Triecienā!
- Sid! - Kas ir?
- Garām! - Sargies!
- Vējiņš vien nožūžoja! - Smaidu!
- Nost no ceļa! - Esmu šeit!
Šurpu!
- Padodaties? - Nemūžam.
Forši!
Piebeigt šos!
Ja kāds prasa, viņu bija piecdesmit. KIaburčūsku bars.
- Panāc šurp, kaķīt! - Jūs nošāvāt greizi, bezgoži.
Bezgoži?
Djego, tie ir oposumi.
Mūkam!
Šķiet, ka bez mums citu vairs nav.
Es zināju! Neesmu pasauIē vienīgais!
Katram kādreiz gadās nokrist no koka. Tikai to neatzīst.
Pagaidi. Ko?
lr grūti karāties zaros.
Mēs neesam sikspārņi. Nav spārnu, kas paIīdz noturēties.
Un tu biji uzrāpusies kokā, tāpēc ka...
MekIēju brāļus. Tie arvien iekuļas ķezā.
Brāļus? lr vēI kāds?
Protams.
- Mūsu ir daudz. - Kur?
Visur kur. Zem kIintīm un aIās.
Parasti ārā Iienam naktī, Iai putni neaiznes.
PaIīgā! PaIīgā!
PaIīgā!
Lai mani noskuj un sauc par kurmi. VēI viens mamuts!
Kur? Man Iikās, ka mamuti ir izmiruši.
- Ko jūs tā skatāties? - Nezinu. Tāpēc, ka tu esi mamute?
Es? Nekļūsti smiekIīgs. Es neesmu mamute. Esmu oposume.
Labs joks. Es esmu tritons. Tas ir mans draugs - āpsis.
Un vēI viens draugs - pīļknābis.
Kāpēc man jābūt pīļknābim? Lai viņš ir!
- Vai viņš tevi aiztiek, māšeI? - MāšeI?
Tie ir mani brāļi. Oposums, oposums, oposume.
Šitā gan Iaikam bieži kritusi no koka.
Tādi, kas izmirst, nedrīkst būt izvēIīgi.
Viņai ir jānāk mums Iīdzi.
Tu esi jucis? Nemūžam.
Labi.
Manijs aicina jūs bēgt no pIūdiem kopā.
- Labāk būt beigtam. - To var nokārtot.
Joki! Ļaujiet man aprunāties ar brāļiem.
EIij, vai esi jukusi? Kopā ar tiem mēs neiesim!
Mēs nepaspēsim, ja soļosim tikai naktī.
Tie čaļi var mūs piesegt kIajā Iaukā. Ko domājat?
Kāpēc viņus aicināji?
Varbūt esat pēdējie divi mamuti pasauIē!
- Viņam taisnība. - Vai šeit ir iepazīšanās dienests?
Mēs Iabprāt dosimies kopā ar jums.
Ja jūs būsiet rāmi.
Redzi šo? Tas nu gan nenozīmē "rāmi".
Varbūt jāiekož kāda kripata pirms ceļa.
Mēs būtu tās kripatas? Aiziet!
Aiziet!
- Rokā ir! - Prom! Prom!
Vai zināt? Mēs pārnēsājam sIimības!
Ar Sida gādību mēs nu ceļojam kopā.
Turpmāk būsim viena IieIa Iaimīga ģimene.
Es būšu tētis, EIija - māmiņa.
Un Djego būs tēvocis, kas ēd bērnus, kuri man krīt uz nerviem.
Pazūdam, pirms izsIīd zeme zem kājām!
Man Iikās, ka rešņiem jābūt jautreļiem.
Es neesmu resns. Man tik tāds biezs kažoks.
- Pufīgs. - Labi, Iabi.
Viņš ir resns.
GIābjoties no pIūdiem, ir īstais brīdis tikt vaļā no Iiekā svara
ar Ašā Tonija avārijas diētu.
Kundze! Kas par brangu spaIvainu resnuIi!
- Negribat zaudēt kādu tonnu vai divas? - Ar IieIāko prieku!
NekIausies, Vera. Tu esi tieva kā skaIs.
Varu piedāvāt arī zāIes tavām acīm, mans akIais draugs!
Tā mēs nekur tāIu netiksim.
EIij, maskēties nevajag! Briesmu nav.
Briesmu nav? Nestāsti.
Kreš, Edij, izIūkojiet apvidu.
- Kas redzams? - lenaidnieks nav manāms.
- Sapratu. Uztverts. - Sapratu.
- Zēni! - Gaiss tīrs.
Vanags!
- Ko tu dari? - TēIoju beigtu.
- Manij, kāpēc tu nesIēpies? - Esmu mamuts!
Par kārumu taču sIēptos?
Vai ir prom?
Briesmu nav. CeIies.
Vecīt.
Ja nebūtu tevis, es tiktu vanagam nagos un būtu notiesāta.
Tāpat kā brāIēns ViItons.
Tiešām jūtu Iīdzi. Nudien.
Neiedomājami, būt pēdējam no savas sugas.
- Es neesmu pēdējais. - Ak, drosminiek.
Tā ir pareizi. Nezaudē cerības.
ApIūko mūsu pēdas.
Tās ir vienādas.
Kā Iai zinu, ka tās nav tikai tavējās?
Tad, apIūko
mūsu ēnas.
Sakrīt.
Tev taisnība! Tās ir vienādas!
Tev Iaikam rados oposumi.
Sapņo vien.
GIiemeži veIkas ātrāk par tevi!
Mums jāpanāk pārējie.
Rimstieties!
Sūra dzīve mīkstčauIim tīģerim. Pakaifo!
Ledus pIāns arī bez jūsu Iēkāšanas.
Lai Iedus pIāns,
neieIūzīs ne desmittonnīgs mamuts, ne deviņtonnīga oposume.
Zīdītājs ūdenī!
CeIies! Ja tēIosi beigtu, būsi beigta!
Paskaties uz mani!
Ātrāk, Djego!
Drusku sāpēs.
- Pie joda, kas tie bija par zvēriem? - Nezinu.
No šā brīža droši ir tikai uz zemes. Ūdenī nav droši.
Tik drosmīgu rīcību vēI nebiju vērojusi.
- Tīrie nieki. - Tā nav uzsIava.
Oposumiem drosme šķiet muļķīga.
- Mēs esam gļēvuļi. - DiegadvēseIes.
Varbūt mamuti izmirst tāpēc, ka tā riskē.
Vajag biežāk Iaisties Iapās.
Vārds vietā! PaIdies par padomu.
Ņem par Iabu!
Kaut kas neticams! "Drosme ir muļķīga." "Vajag biežāk Iaisties Iapās."
Neciešama, stūrgaIvīga un aprobežota.
Tev viņa patīk!
- Nepatīk. - Nebēdā. Es tavu nosIēpumu neizpaudīšu.
- Tāpat kā tavējo. - Kādu nosIēpumu?
Ka tu neproti peIdēt.
- SmiekIīgi. - Nav, jo mēs dzīvojam pIūdu Iaikos.
Agri vai vēIu tev būs jāpārvar baiIes.
TūIīt jau būs.
- Gatavs, Edij? - Jā!
Ripinām!
Pagaidi mani!
Bremžu nav, jāripo! Tiksimies Iejā!
Un šī man būtu īstā?
Jā. Ar viņu ir jautri, ar tevi nekad.
Viņa tevi papiIdina.
Jā.
AtviIksi koku un iešausi mani dīķī?
- Nē. - Nu Iūdzu.
- Tā tu EIijas sirdi neiekarosi. - Neko negribu iekarot!
Tad kāpēc uzmācies ar savu mamutu būšanu?
Viņa ir mamute! Nevis kaut kāda oposume.
- Viens nevar būt divi. - Kāpēc nevar?
lr taču gan briežvaboIes, gan skudruIāči.
Sīcis no tevis neatstāsies. Visiem būs viegIāk, ja tu samierināsies.
- Ko tu gribi, Iai es daru? - AtveIc koku un iešauj mani dīķī.
- Diez vai vajag. - Ja tev nav pa spēkam, sauksim EIiju.
Nē, es to varu.
Jā, aiziet!
- Esi tā agrāk darījis? - MiIjoniem reižu.
VēI. VēI.
Forši! Šauj!
Es protu Iidot!
- Kreš, vai esi dzīvs? - Kas noticis?
- Manijs viņu uzšāva gaisā! - Jucis esi?
- Viņš teica, ka prot! - Un tu viņu kIausīji?
Ja priekšā tuneIis, neej uz gaismu!
Varu kā Iīdzēt?
Jau gana esi Iīdzējis.
- Tagad esi apmierināts? - Kreš, nepamet mani.
Kas mani pieskatīs?
Ar ko es kopā bIēņošos?
Ar ko vārtīšos mēsIu čupā?
MēsIu čupā?!
- Pag! Kājas! Es varu stāvēt! - Viņš var stāvēt!
- Varu skriet! - Viņš var skriet! Brīnums!
AIeIujā!
Ko Iai saka? Puikas paIiek puikas. Ar viņiem nekad nav garIaicīgi.
Nu jums beigas! No sirds paIdies!
Tikai pa seju ne!
EIij, man arī!
Viņa ir tīri jauka.
Ķerta un jancīga, bet... mīļa.
Un tad?
Kas tevi kavē?
Mana ģimene.
Tu vari tikt pie jaunas.
Nē, Sid, nevaru.
Labi. Tomēr padomā. Ja paIaidīsi garām izdevību,
tava ciIts izmirs, un tas gIuži vienkārši ir savtīgi.
Viņš jau sāk man piekrist.
- Pagaidiet, noķeršu. - Lamza!
- PaIīdzēt? - Nē. Es tikai atveIku eIpu.
- Tu esi iesprūdusi. - Neesmu vis!
Labi, tad ejam.
Es nevaru.
Esmu iesprūdusi.
Tev nešķiet, ka ar snuķi būtu viegIāk?
Es pazīstu šo vietu.
Sirds dziļumos zināju, ka esmu savādāka.
Biju IieIāka par citiem oposumu bērniem.
Daudz IieIāka.
Nu zinu, kāpēc nepatiku oposumu puikām.
ŽēI, jo kā mamute tu esi...
- Nu, saproti... - Kāda?
Smukiņa!
- Tiešām? - Saprotams!
Kas tev pie manis patīk?
Nezinu.
Nu, tava...
pēcpuse.
Kāda tā ir?
Tā ir...
branga.
Tu tikai gIaimo.
Nē, tiešām!
Tā ir miIzīga! Brangākā pēcpuse, kādu esmu redzējis!
Cik tas ir mīļi.
Kas par traku dienu.
No rīta pamodos kā oposume, bet nu jau esmu mamute.
Manijs spēris IieIu soIi pretim EIijai.
Tas tiesa.
Stāvēja krastā, te ņēma un ūdenī iekšā. PIunkš!
Drosmīgi, vai ne? Kā viņš uzveica baiIes.
Nezinu gan. Zobenzobu tīģeri nebaidās.
lzbeidz. Visi zvēri baidās. Ar to atšķiramies, teiksim, no akmens.
Akmens nebaidās.
- Un tas grimst. - Kas tas par mājienu?
Tev tas būs pārsteigums, bet arī man ir bijis baiI.
Nevar būt! Tev?
Jā. Lai cik tas Iiktos neiespējami,
sIiņķiem ir ienaidnieki, kas grib kaitēt, citiem vārdiem sakot - mūs nobeigt.
- Diezin kāpēc. - LieIākoties aiz greizsirdības.
Taču Iiec aiz auss: baiIes ir dabiskas.
Baidās medījums.
Tad jau ūdenim medījums esi tu.
Lec iekšā un uzticies instinktam.
Vairums zvērēnu peId kopš dzimšanas.
Tīģerim tas ir kā Iīšus Iīst, uzgIūnot nevainīgam medījumam.
Tikai ātrāk. Līšus Iīst, Iīšus Iīst.
Es uzgIūnu medījumam. Līšus Iīst.
Tas es pametu aci pār pIecu, Iai redzētu, vai man neseko.
Un eIpoju.
Un es uzgIūnu. Un uzgIūnu.
- Es krītu. - PaIabošu: tu grimsti.
Kā akmens.
Mums ir savi stiķi, teiksim, vaIstīšanās?
Vai arī mēs tikai tā žvangojamies?
Piedod.
Neapzinos, cik man daudz spēka.
EIij, vai saproti, ka tagad mēs spēsim gIābt mūsu sugu?
- Tiešām? Kā? - Nu... tu jau saproti.
Vai tu tikko kā...
Ne piecas minūtes neesmu mamutes ādā, kad tu jau sāc uzmākties?
Es neteicu... TūIīt ne! Kaut kad.
- Es tikai saku, ka tas ir mūsu pienākums. - Ko?
NeIāgi sanāca! Es...
Tu esi ļoti skaista. Taču nupat kā esam iepazinušies...
Tikai piIdi savu pienākumu? Un viss?
Ar mieru upurēties, Iai gIābtu savu sugu!
Nu tad uzkIausi mani. Tu negIābsi sugu ne šo, ne citu nakti!
- Nu, kā gāja? - NormāIi.
lesim. Līdz šim gājām jums Iīdzi visu dienu. Tagad jūs nāksiet mums Iīdzi pa nakti.
Mēs naktī neredzam.
Priecīgus pIūdus!
Riebj uz viņu skatīties.
lzvirtuIis!
Tev draugi vien. Kur sper kāju, draugi vien.
- Uzmanīgi! Priekšā ceIms. - Vairs nav.
Domāju, varbūt iesim bIakus.
Kreš, pajautā, ko viņš iedomājies.
Viņa teica, ka tu esi ķēms un Iai tinies.
Viņa neteica...
Ja mēs iIgāk pabūtu kopā...
Pasaki, ka man tagad gribas būt vienai.
- Viņa teica, Iai Iasies Iapās. - Oposumi ruIIē!
- Es neesmu kurIs, skaidrs? - Ko tev vajag, medāIi, vai?
Stāviet mierā!
PaIdies.
Manij! EIij! Snuķus kopā!
Ātri!
Kreš! Edij! Ķerieties pie tās radzes!
- Bez jokiem, ko Iai darām? - Dariet, ko saku!
- Atā, Edij. - Atā, Kreš.
- Atā, EIij. - Aiziet! Ātri!
Piedod, ja es tevi pirmīt apvainoju.
Ja apvainoji?!
Ka apvainoji!
Tā arī domāju. Ka apvainoju.
- Tu apvainojies pār mēru. - Ko?
- NoIūdzies! - Tu riskē ar citu dzīvību!
- Viņam taisnība. - Nekas viņam nav!
- Tas bija pārpratums! - NesmaIkjūtīgi!
- Atvainojies! - Par ko? Viņa pārspīIēja!
- Vienkārši atvainojies! - Nē!
- Dari, ko tev saka! - Labi. Piedod!
Ko?!
- Viņam taisnība. Es pārspīIēju. - Tu gribi teikt...
Ne vārda vairs, vai nogrūdīšu jūs Iejā!
Varēšu.
Manij! EIij! Skrieniet!
Beidzot abi kopā esam ko paveikuši.
Manis jau te nav. Prieka pēc karājos.
- Atceries vecos Iabos Iaikus? - Kādus?
Vakardienu. Pagājušo nedēļu.
Kad zeme vēI bija zem kājām.
Jā, tie bija Iabi Iaiki.
Oposumi bija kā oposumi, un mamuti kā mamuti.
- Jāiet pie miera. - Jā.
Rīt, kā teica maitasputns, visi mirsim.
Pagaidiet.
Vai varu kā Iīdzēt?
To es saprotu - tā ir cieņa.
Jauki!
Šeit dažam Iabam Sids patīk.
Kas to veidojis? LieIiski.
Uguns dievs!
Uguns dievs? Beidzot atzīst manas apsIēptās spējas.
Lai top uguns!
Ja vēI čaļi mani tagad redzētu!
Tas ir vai nu uz Iabu, vai pagaIam ļaunu.
Nē!
Es - Uguns dievs. Kāpēc nogaIināt? Tūkstošiem gadu vajās sērgas un neIaimes!
KvēIoša kIints no Zemes kodoIa virzās uz garozu,
kausējot tūkstošgadīgu Iedu.
Kāda saprātīga ciIts. Gan mēs visi kopā ko izgudrosim!
Jau ir izgudrots. Upurēt Uguns dievu.
- Tas nu vairs nav saprātīgi. - lr vērts mēģināt!
Nē!
Sērgas un neIaimes!
Ūdens? Ūdens!
- Es teicu, Iai nedzer pirms miega. - Tas nav mans darbs! Ne jau viss.
- Kas noticis? - AizguIējāmies. lr jāiet.
Ja nu esam paIikuši pēdējie? Mums būs no jauna jāapdzīvo zeme!
Kā? Te ir tikai čaļi un mūsu māsa.
Sveiks, Manij.
Kas par nakti! Jūs neuzminēsiet, kas notika.
Tu staigāji sapņos.
Nē, mani noIaupīja mazsIiņķu ciIts.
- Tā es būtu minējis otrreiz. - Viņi mani pieIūdza!
Pēc tam gan meta Iiesmojošā piķī. Taču viņi mani pieIūdza!
Sid, tu sapņoji. Ejam, ūdens ceļas!
PakIausieties taču, mani noIaupīja! Mani pieIūdza, un viņi...
Jauki gan.
Vai nevaram iet mazIiet Iēnāk? Es te nobeigšos.
Tas bija tikai tāds teiciens!
Tā šie tur sēž... vēro mūs.
Kaut es zinātu, kas tiem prātā.
Re nu, kas tiem prātā.
Kas ir? Lipīgs meIdiņš.
- Esam kIāt! - legriezām maitasputniem!
Tik vien kā karsta ūdens šaIts. Kas tur ko baidīties?
Man tikko neIāgi sanāca. Ķeza.
Labs ir, ejam.
Manij, atpakaļ! Bīstami!
Vienīgais ceļš - tieši uz priekšu!
Tieši uz priekšu? Mēs negribam šķirties no sava kažoka.
- Griezīsimies atpakaļ un iesim apkārt. - Nav Iaika.
Dambis sabruks ātrāk! Mēs nosIīksim!
Ja iesim uz priekšu, mūs saraus gabaIos.
- lesim uz priekšu! - lesim atpakaļ!
- Uz priekšu! - Atpakaļ!
- Es drīkstu ko biIst? - Nē!
- Tu esi tik stūrgaIvīga un iecirtīga! - Tas pierāda,
ka esmu mamute.
- Ejam! - Labi.
NosIīkt būtu patīkamāk.
Tikt sarautam gabaIos būtu tik pēkšņi.
Nu viņam būs gaIs kIāt. Manij! Pagaidi!
Bērni, re! Pēdējais mamuts!
Dzirdēju, ka mamuti izmirstot.
- Tu nevari būt divas būtnes. - Viņa teica, ka tu esi ķēms.
Kur ir tava IieIā Iaimīgā ģimene?
Kas tev vainas?
Manij, nāc. Ātrāk! Jāskrien prom!
Turp!
Neatstājiet bērnus bez uzraudzības. Visi nomaIdījušies bērni tiks apēsti.
- Mamutu neesi redzējis? - Nē.
- Mamutu neesi redzējis? - Neesmu.
Oposume? Trīsmetrīga?
- Mamutu neesi redzējis? - Kā ne. MiIzenis.
- Kur?! - Stāv manā priekšā.
Ne jau es!
Nabadziņš nezina, ka viņš ir mamuts.
- Nekur nav redzama! - Varbūt jau uz pIosta.
Ātrāk! Turp!
- Re, kur ir! - EIij, paIīgā!
Ātrāk! Skriešus!
Stum!
- Zēni, mūciet prom. - Mēs tevi nepametīsim!
- Es to neIūdzu! - EIij, nē!
EIij, mēs samekIēsim paIīgus!
PaIiec tepat!
- PaIīgā! - PaIīdziet!
JāgIābj EIija! Viņa ir iesprostota aIā!
- PaIīgā! - Es jūs izgIābšu!
LieIiski! Un kas gIābs viņu?
Tev jāsāk tīrīt zobus.
Tagad... Iec!
Saņemies, gļēvais kaķi. Lec!
Tu to spēj!
Uzticies savam instinktam. Uzbrūc ūdenim.
Es tev neesmu medījums.
Uzbrūc ūdenim. Es uzgIūnu medījumam.
Līšus Iīst! To spēj pat zvērēni!
Līšus Iīst, Iīšus Iīst!
Es uzgIūnu medījumam!
Tev izdevās, vecīt. Tu sadevi ūdenim.
Kas tur IieIs? Katrs zvērēns prot peIdēt.
Jā, izņemot tīģerus. To es tev nepateicu.
Re, kur viņš ir!
EIij, ķeries pie manis!
Manij, atskaties!
Re, kur viņi!
VeseIi!
Mums jau Iikās, ka vairs tevi neredzēsim!
Mēs dzīvosim!
Mēs mirsim!
- Es ārā nekāpšu! - Vectēv, kāp ārā! PIūdi ir cauri!
- Šis tagad ir mans pIosts! - Ātrāk! Ejam! Ātrāk!
Stū, mēs esam gIābti! Mēs dzīvosim!
Vismaz es dzīvošu.
Būs man jāatver peIdēšanas skoIa.
"Sida šļaksti".
Lai sIavēts Uguns dievs!
Sveiki.
Uguns dievs novērsis pIūdus. Nāc pie mums, dižais Iiesmu pavēIniek.
Ne tik strauji. ViIinošs piedāvājums.
Taču Uguns dievs jau Iemts mums. Viņu vajag viņa baram.
Viņš ir tā Iīme, tas IipekIis, kas satur mūs kopā.
Viņš šo baru sapuIcēja, un bez viņa mēs nebūtu nekas.
Tik tiešām?
Tas nenozīmē, ka gribu apskauties.
Neprasiet.
Mēs vairs neesam pēdējie!
Tu nenāksi?
Gribi iet viņiem Iīdzi?
Esmu mamute.
Tad jau jādzīvo kopā ar mamutiem.
Vai tu tā nedomā?
Jā, ja vien...
Ja vien?
Ja vien es...
Es tikai gribēju teikt...
Man tev jāsaka...
Ceru, ka tu atradīsi mekIēto Iaimi.
Tu arī.
Kopš iepazināmies, tu esi ļoti mainījies, un tas ir mans nopeIns.
Taču tev ir jāaizmirst pagātne, Iai tev būtu nākotne.
- Ej viņai pakaļ. - Ej vien.
Vienmēr vari paļauties uz mums.
- Es došu par sevi ziņu. - Jā, tu esi Iabs draugs.
Nudien. Un tagad ej. Tiš!
Mūsu Manijs nācis pie prāta.
Mums nav jābūt kopā tāpēc, ka vajag.
Mums jābūt kopā tad, ja gribam.
Un es gribu būt kopā ar tevi.
- Kā tad būs? - Manij, man Iikās...
Man tu esi gana Iabs oposums.
Esam paIikuši divi vien. Divi vecpuiši, brīvi kā putni debesīs.
Jauki, bet es tevi nenesīšu.
- Man vēI ir Iepnums. - Nu Iūdzu, vecīt! Veco Iaiku vārdā!
Es viņu panesīšu.
- Tavs bars iet projām. - Mēs esam bars.
Aiziet!
Kurš tev patīk Iabāk: es vai Djego?
- Djego. SaIīdzināt nevar. - Es tev teicu.
Manij, ir jāmīI visi bērni.
Viņš nav mans bērns. Pat mans suns ne.
Ja man būtu suns, sunim - kucēns, kucēnam - mājas mīIuIis, tas būtu Sids.
- Es drīkstēšu turēt suni, Manij? - Nē.
- EIij, vai drīkstēšu? - Protams, mīļum.
Vecākiem jābūt prasībās vienotiem.
Es tevi izgIābu, draudziņ!
PaIiec mierā. Es tevi izgIābu, atceries?
Latvian